Blog na téma Čína
Pohoří Wu-tang tvoří 72 vrcholů zahalených mraky a mlhou, mezi nimiž jsou rozesety desítky chrámů, klášterů, mostíků a jiných staveb. Od paty nejvyšší hory Tchien-ču vede až do Zlaté síně na jejím vrcholu posvátné schodiště dlouhé 70 kilometrů! Pokladnice východní filosofie, kde tao vede mysl bojovníků k pochopení pravé podstaty světa. Co tají toto skryté místo? Dokázali dávní bojovníci skutečně létat?
Pohoří Wu-tang neboli Wu-tang-šan je domovem taoistické filosofie harmonických protikladů a největších mistrů bojových umění, mezi kterými vyniká umění tchaj-ti čchüan, známé u nás většinou jen jako "tajči". Wu-tang-šanský styl je protiklad známého učení Šao-linu, který je označován za vnější školu, zatímco Wu-tang-šan učí školu vnitřní. Nachází se v jižní Číně v provincii Chu-pej okresu Ťünsien a chrání taoistický komplex osmi paláců, dvou taoistických chrámů, 36 klášterů, 72 sklaních chrámů, 39 mostů a 12 pavilonů.
Cílem všech poutníků je 1612 metrů vysoká hora Tchien-ču. Původně se jmenovala Tchaj-che a na Západě je známá většinou jako Hora Wu-tangu, což je jméno, které získala před 1000 lety za dynastie Sung. Většinou se jí ale říká Tchien-ču neboli "Nebeský pilíř", protože vypadá, jako by podpírala sama nebesa. Zlatá síň na jejím vrcholu je dostupná jen těm, kteří projdou městem C'-t'in, obehnaným 1,5 kilometrovou zdí z půltunových kvádrů.
Nádhernými rytinami zdobená kamenná Brána Süan-jüe na okraji města Ku-t´ün-čou vítá všechny návštěvníky, kteří se vydali poznat tajemství Wu-tang. Je 20 metrů vysoká a 13 metrů široká. Schodiště je dlouhé 70 kilometrů, přerušované jen občasnými odpočívadly a vedoucí k vrcholu.
Tchien-ču, začíná právě zde. Jste v docela jiném světě. Tam, kde dosud známá pravidla přestávají platit, kde funguje jediné: Odevzdat se, zapomenout vše, co víte, a nechat se vést. Takto alespoň musel Wu-tang působit na ty, kteří v dávné minulosti přicházeli do tohoto osobitého světa, aby se naučili taje největších mistrů.
Architektonický poklad, nejméně 169 staveb taoistického komplexu Wu-tang-šanu, ukrývá celkem okolo 8000 místností. Táhne se do délky 4000 kilometrů a zabírá více než 30 kilometrů čtverečních plochy. Tato hlavní část Wu-tangu je vybudována na příkaz císaře Ču-ti, vydaného v roce 1412, desátém roce jeho vlády.
Stavba spolu se stavbou Císařského paláce v Pekingu vzniká proto, aby Ču Ti,, čtvrtý syn zakladatele dynastie Ming (1369-1644) Ču Jüančang, ospravedlnil převrat, při kterém svrhl svého synovce a získal lid na svou stranu. Tvrdí totiž, že jednal na příkaz bohů a že bůh Hory Wu-tangu Süan-sü mu požehnal a chrání ho.
Císař si výslovně přeje, aby architektura "následovala přírodu", proto jsou chrámy rozmístěné na útesech či v jeskyních a opisují harmonickou rozmanitost přírodní skály. Na stavbě se podílí celkem 300 000 řemeslníků. Císař pro stavbu komplexu vydá více než 60 dekretů a podaří se jej vystavět za pouhých 12 let. Od roku 1994 je pod ochranou mezinárodní organizace pro vzdělávání, vědu a kulturu Organizace Spojených národů UNESCO jako "světové kulturní dědictví".
Pozornost císařů si Wu-tang ale získal mnohem dříve, než byl známý komplex Wu-tang-šanu vybudován. Nejstarší historie je zahalena tmou a legendami. Za dynastie Čchin (221-206 př. n. l.) a Chan (25-220 n. l.) sem proudí množství taoistů a první doklady císařského zájmu pocházejí z dynastie Chan. První kultovní místo - Chrám pěti draků - bylo postaveno během vlády dynastie Tchang (618-907 n. l.).
Svůj náboženský vrchol zažívá Wu-tang v 15.století,kdy císař Ču-ti nechá vystavět většinu budov, ale stavby pokračují až do konce dynastie Ming roku 1644. Taoističtí mniši zde provádějí nejen duchovní a bojová cvičení,ale rozvíjejí i vědecké výzkumy, například technologii metalurgie čili lití a zpracovávání kovů. Trvající války pak donutí mnohé okolní obyvatele utéci do hor, takže se zde rozvine bohatý a prosperující život. Za vrcholné období Wu-tangu se považuje období, které začíná před 500 lety a trvá asi 200 let. Císař Čcheng-cuo z dynastie Ming ji prohlásí dokonce za nejposvátnější horu Číny.
O pohoří Wu-tangu se traduje, že jde o místo mnoha zázraků. Věří se, že zde řada lidé dosáhla osvícení a také se tvrdívá, že je tu pochován patron taoismu Süan-sü. Legenda říká, že Süan-sü se tu narodil a také zde přivedl své schopnosti naprosté dokonalosti "vzrostl k nebesům", čili se stal nesmrtelným severních měsíčních příbytků. Uctíváte-li Süan-süa, ctíte ho a vyhledáváte jeho ochranu, musíte respektovat i Horu Wu-tangu - Tchien-ču. Ta je nazývána také horou taoistických nesmrtelných a světem šermířů.
Komplex Wu-tangu je zasazen do pohádkové krajiny jihočínských velehor. Otevírá se tu scenérie hlubokých údolí, zalesněných svahů, ostrých skalních výběžků, potoků, pramenů a vrcholů spojujících nebe se zemí. Unikátnost, nádhera a božské ticho charakterizuje toto místo. Najdeme zde 72 vrcholů, 36 skalních útesů, 24 potoků, devět studní a deset jezer.
Hory oplývají vegetací a na každém kroku tu narazíte na nějakou vzácnou léčivou rostlinu. Celkem 600 z 1800 léčivých rostlin zaznamenaných v Encyklopedii lékařství sestavené v 16. století lékárníkem dynastie Ming Li Š´-čenem se nacházejí právě na Tchien-ču. Říká se jí proto "přírodní" nebo "přirozený herbář".
Wu-tang není jen místo. Je to pojem, který je možno jen milovat - a nebo nenávidět. K Wu-tangu se vztahuje nesmírné množství legend, které o něm vypráví jako o centru nepřemožitelných bojovníků, kteří zde došli probuzení a dokázali i to, co považujeme za nemožné. V největším mezinárodním měřítku se o Wu-tangu hovořilo v mezinárodním kasovním trháku taiwanského režiséra Anga Leeho Tygr a drak, promítaném u nás roku 2000, v němž známý čínsko-americký herec Chow Yun-Fat se svou kolegyní předvádí dnes nepředstavitelné bojové kousky a doslova létá.
Snímek potvrzuje význam Wu-tangu, když se celý jeho příběh navrátí právě sem.Není, co by stálo mimo Wu-tang a ohrozilo jeho sílu zvnějšku, a tak i původ zla a romantické tragédie se nakonec najdou v minulosti spjaté s Wu-tangem. Protivníci se ukazují silní právě proto, že i oni používají učení Wu-tangu. Pocta Wu-tangu a jeho legendám, které sei běžný divák nevšímá, je tu dokonána závěrečnou scénou, v níž jedna z hlavních hrdinek skočí z vrcholu Tchien-ču s vírou v legendu, že kdo tak učiní, splní se mu jakékoli přání.
Když se zmíněný film dostává do našich kin, mnozí diváci nešetří kritikou, že je film přehnaný, protože jeho hrdinové tu porušují známé fyzikální zákony. Jejich pohyby a techniky totiž nejsou jen dokonalé - oni prakticky létají. Jenže tady se český divák mýlí - nejde o směšnou pohádku, ale věrné zpracování čínské víry, tradice a legend. Legendy praví, že kdysi dávno žili v Číně skutečně mistři bojových umění soustředění v horách Wu-tang, kteří létat dokázali a že drobný stařík se znalostí wu-tangského tchaj-t´i dokázal statného svalnatého protivníka odhodit na 20 metrů do výše - to vše jen díky využití tajemství fyzikálního i duchovního principu tchaj-t´i.
Podle taoistického učení je vše v neustálém krouživém pohybu, přizpůsobení a vzájemné rovnováze dvou protikladných sil jin a jeng spojených v jednotě, jak je to ostatně symbolizováno v monádě. Žít podle principu tao znamená být také neustále v pohybu v souladu s toky těchto sil. Tedy opak křečovitosti, úsilí a násilného chování. Tak i pověstný vetchý stařík dokázal porazit nafoukaného svalovce jen proto, že využil jeho, a ne své síly. Proto se tchaj-t´i čchüan říká vnitřní škola a je opozicí k šao-lin čchüan, tzv. vnější škole, která uznává sílu, rychlost a velikost - vlastnosti, jež tchaj-t´i čchüan nezajímají. Bojovník tchaj-t´i sám nemusí útočit a vydávat energii - ta v něm jen koluje a on využívá pohyby a údery protivníka. Místo, aby udělal protiúder, svede například jeho přibližující se ruku úplně jinam a jeho vydanou energii využije tak, že on za svou rukou "odletí". Jde tak ve výsledku o práci mysli a nikoli těla, které e má za cíl naprosto uvolnit - proto se tchaj-t´i čchüan také říkává "meditace v pohybu" a cvičí se pro zdraví.
Jedna z legend vypráví o taoistovi obrovského vzrůstu, dlouhých vlasů a vousů, které medituje v horách Wu-tang. Při četbě starých spisů ho vyruší hněvivý křik ptáka. Čang San-feng, sám o sobě doložená postava, vyhlédne z okna a spatří ptáka, jak vyzbrojen pařáty častuje hada tvrdými výpady, ale přestože má navrch, hada nepřemůže. Ten krouživým a měkkým pohybem uniká, ve spirálách se pohybuje dopředu i dozadu a zůstává nezraněn.
Pak Čang San-feng (jeho pravé jméno) vyšel ven, pták uletěl, had se odplazil a on v tu chvíli pochopil, že je třeba točit se jako tchaj-t´i, že měkké přemáhá tvrdé. A tak vycházeje z Knihy proměn, vytvořil základní zásady stylu tchaj-t´i čchüan.
tartaruga
Další články
Jak zastavit poušť Gobi
Cloisonné
Čínské jídelní hůlky
Doba Jara a podzimu
Famille rose
Čínský kalendář
Čínská mytologie
Famille verte
Nebeská tkadlena a Pasáček buvolů
Vynálezy
Čching ming
Liška
Mo-suo
Tři přátelé
Sochy vojáků terakotové armády cestovaly do Londýna